Var är fjärrkontrollen?
Kom hit, fjärris.
Carrie.
Var lade du fjärrkontrollen?
Här är du, din lilla buse.
Ja.
Å, nej.
Klia mig ovanför min högra skinka.
Ett par saker:
Du sa inte ''snälla''-
-och jag skulle hellre dö.
Mitt utslag är en plåga. Det enda stället jag inte når.
Använd inte den där.
Det är det enda redskapet som känns lite som fingrar.
Har du prövat allihopa?
Under åren, ja.
Jag är ledsen att jag tjatar, men vad tycker du om det här-
-till min intervju? Har vi en vinnare?
Det är jättefint.
Men vad sägs om kläder som visar lite mer...tuttar?
Jag vill få det här jobbet för att jag är kunnig.
Jag har en bra känsla inför det här jobbet.
Chefen för Dugan Groups rättsavdelning-
-ringde personligen och bekräftade intervjun.
Han kunde inte sluta prata om min meritlista och rekommendationsbrev.
Han gav mig praktiskt taget jobbet via telefon.
Men för att vara på säkra sidan...
Min kompis Mickey gav mig namnet på sin hudläkare-
-i Stamford, Connecticut. Snälla, kör dit mig omedelbart.
Pappa, det går verkligen inte. Jag har en jobbintervju om 2 timmar.
Jag förstår.
Douglas, nu åker vi.
Kabelkillen är på väg och missar jag honom får jag vänta en månad.
Men mina höfter brinner. Betyder det inget för dig?
Vet du vad, pappa?
Dr Mandelbaums klinik är på vägen till min intervju.
Mår du så dåligt kan jag lämna dig där...
-...och hämta dig när jag är klar. -Varför det?
Så att han kan ge mig fler dyra salvor som inte funkar?
Jag vill träffa Mickeys hudläkare, han är tydligen jättebra.
Mickey är prickigare än en gepard, okej?
Mandelbaum eller ingen alls.
Du har fem minuter att klä på dig.
Okej då.
-Miss Heffernan? -Ja?
Mr Hecht avslutar just nu ett samtal i konferenssalen.
-Han kommer alldeles strax. -Okej, tack.
Jag har aldrig varit så arg.
Vad gör du här? Du skulle vänta hos Mandelbaum.
Jag kan väl inte vänta hos nån som jag tänker stämma...
-...eller hur? -Vad?
Den där lurendrejaren gav mitt utslag en blick-
-och bad mig att fortsätta använda salvan.
Jag tog journalen ut hans händer, sparkade omkull en kaktus-
-och sprang för livet.
-Miss Heffernan? -Ja?
-Han kan ta emot dig nu. -Okej, tack.
Vilken av era advokater är specialist på hudfrågor?
Han skojar bara. Kom nu.
Lyssna på mig nu.
Tills min intervju är över ska du sitta här-
-och varken prata eller titta på någon.
-Men jag... -lngen.
Sätt dig ner nu.
Stanna där
En av skillnaderna mellan hur vi jobbar-
-och det du kanske är van vid-
-är att eftersom företaget jobbar med byggnadsproduktion-
-så är det inte advokaterna som bestämmer, tyvärr.
Just det.
Vi kan vara på väg i en riktning med ett projekt-
-och sen ändrar sig produktionsavdelningen-
-och vi får göra en helomvändning.
Det är faktiskt en av mina styrkor som assistent-
-att jag har egna arkiv-
-på alla fall som min chef arbetar med.
Så om något plötsligt förändras kan jag...
Vad då?
Du kan ofta ringas in att hjälpa nån av chefsadvokaterna-
-på presskonferenser, förhandlingar och dylikt.
Det låter spännande-
-för på min förra firma fick jag aldrig möjligheten...
JAG ÄR HUNGRlG
Jag har inga barn heller-
-så om jag måste stanna kvar på kvällen eller resa bort-
-så är inte det några problem.
Jag skulle lägga all min fokus på...
En sekund bara. Jag är strax tillbaka.
Ursäkta mig.
Vad gör du? Du skulle ju inte prata med nån.
Han frågade om jag fick hjälp. Jag vill ju stämma någon.
Alla här jobbar med fastighetslagar.
De representerar inte galningar som vill stämma sina hudläkare.
Alla extraknäcker. Fattar du inte det?
-Ge mig journalen. Lägg av. -Vad?
Sluta. Ge mig journalen, pappa.
En sekund bara.
Det är konstigt. Ända sen den försvann-
-har jag gått förbi och sträckt mig efter fjärrkontrollen-
-och när jag sätter på den ser jag bara det där bruset.
Men jag gör det hela tiden för jag glömmer bort.
Det är så med såna här saker.
Man glömmer.
Jag har fått nog, Doug. Nu har jag fått nog.
Vad hände?
Jag hade jobbet, jag bara visste det.
Jag behövde bara klara mig igenom intervjun-
-utan att framstå som en mentalsjuk patient.
Du kan ju gissa vem som såg till det.
Jag var inte i närheten av hennes kära intervju.
Jag hade ett personligt samtal-
-och hon avbröt mig.
-Han visade rumpan för en främling. -Övre delen av rumpan.
-Ska jag komma tillbaka senare? -Nej, nej, nej.
Vi bara skojar lite.
-Vad hände med hans rumpa? -Det spelar ingen roll, okej?
Poängen är att jag hade en chans att få något bra-
-och återigen förstörde pappa alltihop.
-Här kommer dramatiken. -Vet du vad? Dra åt helsike.
Visst, allt är mitt fel.
Vore det inte för mig hade du varit gift med Monacos prins-
-och bott i hans slott.
Jag borde nog gå.
Nej, nej. Titta, nu är det över.
-Jag ska säga dig en sak. -Skit också.
Jag ville inte gifta mig med Monacos prins.
Men jag ville vinna den där stavningstävlingen. Minns du den?
-Det är klart. -Jaså?
För jag hade vunnit om du inte hade ropat ut-
-hur man stavar ''vestibul'' medan jag funderade på svaret.
Jag var tvungen att skrika. Du struntade i mina signaler.
Vet du vad mer jag ville? Jag vill få uppträda-
-i sjuans uppsättning av ''Svansjön''.
Jag ville inte bli utryckt från aulan i min gymnastikdräkt-
-för att de vägrade ge dig en VlP-plats.
De andra svanarnas föräldrar satt på första raden.
-Skulle jag ha struntat i det? -Ja.
Ja, du borde ha struntat i det.
Jag vet att det här är svårt för dig att förstå.
Men det handlade inte om dig.
Det här är bara dumt. Det var ju längesen.
Okej, ska vi prata om det som hände idag?
Jag hade velat ha det där sekreterarjobbet.
Vet du vad jag hellre skulle vilja?
Att inte behöva krypa för att få ett sekreterarjobb.
Men då hade jag behövt gå på college-
-men det har jag inte gjort.
Nej, jag satt i kassan på Waldbaum's.
Varför gjorde jag det? Nån sa att jag övergav honom.
Din mamma hade precis dött. Mitt liv var en enda röra.
Det var mitt med. Fattar du inte det?
Du har aldrig varit där för mig och kommer aldrig att vara det.
Vet du vad? När jag satt där borta-
-och försökte hålla ihop den där intervjun-
-vet du vad jag såg? Samma sak som jag alltid har sett:
En värdelös far.
En självisk, högdragen och värdelös pappa.
Har jag erbjudit dig något att dricka?
Jag måste gå.
Jag vet inte vad jag ska säga.
Du kan inte säga något och du kan inte göra något.
Om du inte kan gå tillbaka i tiden och ordna allt.
Hallå?
Okej.
Tack.
Jag fick jobbet.
-Hej, hittade du pappa? -Nej, jag trodde han var i parken...
...men det var bara en konstigt formad unge.
Kunde jag inte ha fått det där samtalet fem minuter tidigare?
Då hade jag aldrig sagt sådär.
-Hur illa var det? -Det var inte så farligt.
-Det var det inte. -Ljug inte. Hur illa var det?
Det var det värsta jag har sett.
Och jag har sett en kille jaga sitt glasöga nedför trappan i tunnelbanan.
Det här är hemskt.
-Det ordnar sig. -Nej, det gör det inte.
Det finns vissa saker som man inte får säga högt-
-och det gjorde jag.
Jag sa att han var en värdelös far.
Visst sa jag det?
Två gånger. Andra gången spottade du.
-Hej. -Hej, hur är det?
-Din pappa är hos mig. -Vad bra, hur mår han?
Han är ganska upprörd. Han tänker inte komma hem-
-förrän han kommer på hur man färdas tillbaka i tiden.
Det gör mig lite orolig-
-för jag ska få gäster ikväll.
Oroa dig inte, jag tar hand om det.
Gå och prata med honom.
-Jag? -Snälla?
Jag vet inte ens vad jag ska säga just nu.
Säg att du fick jobbet och alltihop löser sig.
Nyheten om jobbet väger nog inte upp för nyheten om mitt hat.
Jag har inget att säga.
Ja, men nån tänker väl prata med honom?
För jag har shots med Jell-O att blanda.
-Okej då, jag gör det väl. -Bra.
Tack. Jag älskar dig.
Jag tänker ta en promenad och rensa tankarna.
Jag har ingen TV och nu måste jag be Arthur att komma hem igen.
Det är bäst att du kör. Jag kanske kör av bron.
Hej, Arthur. Jag tog med mig Doug.
Hejsan.
-Här bor jag. -Vad trevligt.
Fin utsikt över motorvägen.
Väldigt fin, faktiskt.
Ja, och efter ett tag-
-börjar ljudet från bilarna att låta som vågor i havet.
Det är en till fördel.
Arthur, hur är det?
-Hur är det med utslaget? -Mycket bättre.
Mandelbaums salva funkar tydligen ändå.
Vad bra.
Tänk om det fanns en salva mot misslyckade föräldrar.
Du är inte misslyckad. Du får nog ett godkänt i alla fall.
Hos mig räcker det till en resa till glasshuset.
Du borde komma hem och tala ut om det här med Carrie.
Att prata kan inte ordna allt jag har gjort mot henne.
Alla förlorade vänner, ouppfyllda drömmar och jobb.
Enda sättet att fixa det är genom att gå tillbaka i tiden.
Är man inte jätterik så är det omöjligt.
Jag vet, men du måste komma hem.
Jag kommer aldrig hem. Jag bor här från och med nu.
Nej, nej, nej. Han kan inte bo här.
Jag får egentligen inte ens ha en katt.
Jag tror att jag har en idé.
Arthur, vet du vad?
Jag tror att jag vet hur du kan gå tillbaka i tiden...
-...och ordna det som hände idag. -Hur då?
Ring killen på Dugan Group-
-och be om ursäkt för att du förstörde Carries intervju.
Han kanske ändrar sig och anställer henne i alla fall.
-Tror du det? -Du vet inte om du inte försöker.
Vi går ut en stund.
Vad hette han nu igen?
Lance Bossington.
Okej.
Hej, får jag tala med Lance Bossington, tack?
Mr Bossington? Var god vänta, sir.
Bossington här.
Ja, visst minns jag dig, mr Spooner.
Du och din dotter ställde till en riktig cirkus här.
Det som hände idag var helt mitt fel, sir.
Jag hoppas verkligen att du tänker över ditt beslut.
-Kan du det? -Det är väl klart.
Du är väldigt övertygande, mr Spooner.
Det är nästan som att du har gått tillbaka i tiden och löst allt.
Fantastiskt.
Håll snattran här ute.
Jag måste springa iväg på ett stort fastighetsmöte nu.
Jag ska byta fyra hus mot ett hotell. Adjö.
Snyggt.
-Hur gick det? -Det funkade.
Nu kommer väl Carrie att bli glad?
-Bra jobbat, Artie. -Det går att fixa det förflutna.
Det har du bevisat. Visst gjorde han det?
-Här är din jacka. -Jag kan inte åka hem än.
Jag har fler samtal att ringa och många fler fel att rätta till.
Carrie fick tillbaka jobbet. Det räcker.
Nej, jag tänker inte gå förrän jag har fixat allt.
Nu vet jag att jag kan det.
Okej, var och ett av numren vi gav till Arthur-
-tillhör en av de här mobiltelefonerna.
När den här ringer-
-tror Arthur att han ringer till kvinnan-
-som var rektor i Carries lågstadieskola.
Men i verkligheten är det du som svarar.
När den här ringer kommer han att tro-
-att det är Carries pojkvän i gymnasiet, men det är jag.
Så jag är alla kvinnor och du är alla män?
Det blir nog bäst så.
Det är din tur. Gör mig stolt, miss Hanratty.
Det du menar är alltså-
-att Carrie faktiskt kunde stava till ''vestibul''?
Ja, hon stavade det för mig regelbundet.
Om jag inte hade skrikit ut det hade hon säkerligen vunnit.
l så fall borde jag väl ändra i registret-
-så att hon står som vinnare?
Det vore fantastiskt.
Det är klart att jag förlåter dig.
Nästa gång sjuorna ska dansa ''Svansjön''-
-ska vi ta in en gäststjärna.
Carrie Spooner.
Visst, mr S. Jag godtar din ursäkt.
Carrie är min favorit igen-
-av alla tjejer från gymnasiet.
Vilken prins du är, Peter.
Jag känner mig dum nu-
-som förhindrade din romans med min dotter.
Det gick säkert bra för henne ändå.
Javisst, hon är gift med en jättebra kille.
Men för att vara ärlig så är han inte något ljushuvud.
Jag tror dessutom att han i sovrummet-
-är rätt nervös och klumpig.
lnte är han särskilt hälsosam heller-
-så det är faktiskt en enda röra här.
Vänta du bara, Peter. Du kanske får en till chans.
-Hur gick det? -Jodå, det gick bra.
Okej, mr Spooners.
Jag uppskattar att du erkände att du hade 1 1 varor.
Carrie får komma tillbaka till min snabbkö när hon vill.
Det var lite rasistiskt, men det funkade ju.
Okej, vi har en kvar. Martin Syznick.
Eftersom den sista är en man-
-är det okej om jag går och ordnar mig för festen?
Gå du. Jag tar samtalet och sen hämtar jag Arthur.
Toppen. Jag ställer honom i hallen.
Hallå?
Hej, jag söker en Marilyn Syznick.
Marilyn?
Herregud, det står faktiskt ''Marilyn.''
Ja, min syster Marilyn klev precis ut ur duschen.
Vänta lite bara.
Jag behöver din hjälp. Det är din pappa.
Vad bra. Be honom dra åt helsike.
-Vad? -Ja.
Jag var ute och gick när det slog mig.
Han klantade sig igen och nu mår jag dåligt för det.
Det räcker nu. Jag struntar i om han kommer tillbaka.
Kan du vänta en stund till, tack?
-Varför pratar du sådär? -Så här är det, okej?
Han vägrar att komma hem-
-förrän han har fått allting ogjort.
Han ringer och säger förlåt till alla. Det är vad han tror.
Egentligen är det jag och Holly som låtsas vara alla.
Vad?
Det är sista samtalet och det verkar fungera.
Låtsas vara Marilyn Syznick och godta hans ursäkt....
-...så är allt över sen. -Jag vill inte prata med honom.
En sekund till bara. Hon ska ta på sig morgonrocken.
Kom igen. Gör det bara.
Föreställ din röst.
Hallå?
Är det Marilyn Syznick?
Det här är Arthur Spooner.
Min dotter var med i din scoutgrupp för många år sen.
Det var innan jag anklagade dig för att favorisera de polska barnen-
-i märkestagningen. Minns du det?
Jag ringer för att be om ursäkt-
-och jag ville be dig att skicka alla märken-
-och diplom som hon gick miste om på grund av mig.
Javisst, det går bra.
Tack så mycket.
Det låter säkert konstigt-
-eftersom Carrie är en vuxen kvinna nu-
-men i mitt hjärta är hon för alltid en liten flicka.
Jag minns när hon var mindre än 1 år gammal-
-och åkte på krupp rätt rejält.
Det enda som hjälpte mot hostan-
-var när jag gick med henne i mina armar i den kalla natten.
Jag gick mer än en mil varje natt med henne i en hel vecka.
Jag hade gått tusen mil om det hade behövts.
Det är konstigt. Jag ville så gärna skydda min fina dotter-
-och idag har jag fått veta att jag gjorde henne mest illa.
Det plågar mitt hjärta.
Det värsta är att jag inte vet om hon nånsin kan förlåta mig.
Det kan hon.
Det var snällt sagt, Marilyn.
Om jag minns rätt-
-är du dessutom rätt välutrustad upptill.
-Får jag bjuda dig på middag? -Nej.
Var inte blyg nu.
Du knäppte alltid upp en knapp på scoutvästen-
-när jag kom in. Tror du inte att jag märkte det?
Skärp dig.
Retsticka.
-Hej. -Hej.
Hur mår du?
Jag är nog fortfarande lite ledsen över det med pappa.
Det är ju över. Han är hemma och allt är bra.
Jag vet. Men när sånt här händer-
-och man måste gräva fram alla gamla begravda känslor-
-blir man lite tom inombords efteråt.
Å, ''The Bachelorette''.
Synk: stoffinho17 www.Undertexter.se